Стратегія кризової комунікації у системі «влада-громадськість» в умовах воєнного стану в Україні: етапи, чинники, характерні риси - Грабовець, Ірина; Черноус, Людмила (Науково-теоретичний альманах Грані, 2025)
Актуальність. У кризових умовах стає критично важливим переглянути усталені підходи до комунікації в публічному секторі, які протягом значного часу обмежувалися переважно інформуванням про діяльність влади. Сьогодні ж вибір оптимальної стратегії кризової комунікації визначається наявними ресурсами для забезпечення захисту, реагування та відновлення нормального функціонування, а також перевагами обраного каналу для передачі інформації.Метою дослідження є реалізація спроби деталізації структури й факторної обумовленості вибору комунікативної стратегії задля успішної реалізації кризової комунікації у системі «влада-громадськість» у період запровадження воєнного стану в Україні.Результати. У період війни комунікаційна стратегія у відносинах між владою та громадськістю має стати дієвим механізмом для мобілізації суспільства, підтримки його єдності та здатності протистояти викликам. Її структура потребує врахування різних рівнів аудиторії, використання різноманітних комунікаційних каналів та адаптації до психологічного стану громадян. Вибір цієї стратегії залежить від комплексу об’єктивних та суб’єктивних чинників. Зростання значення соціальних медіа як інструменту кризової комунікації пов’язане з бажанням забезпечити комунікацію на зручних платформах, що охоплюють значну кількість людей. Така комунікація, як на внутрішньодержавному, так і на міжнародному рівнях, сприяла залученню світової спільноти до вирішення нагальних проблем України, зокрема надання гуманітарної та військової допомоги.Висновки. Змінюючи комунікативну стратегію, суспільство детермінує суспільно-політичні процеси, використовуючи різні способи контролю інформаційного простору й виступаючи активним учасником управління кризами. Використання соціальних медіа як інструменту кризової комунікації убезпечує інформаційну насиченість, адресну спрямованість та інтенціональність, оціночність, агоніальність й персуазивність висловлювань.