Структура герменевтичного досвіду - Дубініна, Віра (Науково-теоретичний альманах Грані, 2020)
Розглядаються прикладні аспекти філософської герменевтики у зв’язку з формуванням особливого герменевтичного простору в сучасній гуманітарній культурі. Аналізується уявлення про сенс і розуміння, притаманне античній філософській традиції, розглядаються термінологічні аспекти концепту розуміння в його практичній площині. Герменевтичний метод і його використання при аналізі конкретних смислових утворень пов’язується із поняттям метафори, яка може розглядатись як середостіння герменевтичного досвіду.Розглянуто прикладні аспекти філософської герменевтики у зв’язку з формуванням особливого герменевтичного простору в сучасній гуманітарній культурі. Проаналізовано поняття сенсу і розуміння, властиве давній філософській традиції, розглянуто термінологічні аспекти поняття розуміння в його практичній площині. Метод герменевтики і його використання при аналізі конкретних семантичних утворень пов’язані з поняттям метафори, яке можна розглядати як середостіння герменевтичного досвіду.Встановлено, що герменевтика – це особливий аспект або поворот у розвитку європейської філософії, який включає в себе всі інші рівні: онтологію, епістемології, трансцендентальну феноменологію і філософію мови.З’ясовано, що саме мова є джерелом, з якого виникає сама можливість герменевтики. Мова є середовищем герменевтичного розуміння світу, і сьогодні ми спостерігаємо в сучасній філософії ситуацію формування герменевтичного середовища, особливого семантичного простору, в якому ми осягаємо всі філософські системи минулого і сьогодення.Герменевтика постійно піднімає питання: чи можливо розуміння в принципі? Питання в тому, чи можемо ми зрозуміти себе і що це насправді означає. Наскільки адекватний виражений сенс самому предмету? Фундаментальною основою герменевтики, її можливості і необхідності є наявність зовнішнього та внутрішнього в слові, мові, знаку і та ін. Наявність прихованого значення, метафоричності, конотацій, полісемії, особистого значення тощо – це уможливлює герменевтику навіть незалежно від його реальних досягнень. Тут принципи Ф. Шлейєрмахера цілком доречні:1. Усе, що підлягає інтерпретації, має визначатися тільки на основі мови автора і оригінального кола читачів.2. Значення кожного слова в даному місці має визначатися його зв’язком зі значенням контексту. Наприклад, грецький логос може означати в різних контекстах розум і закон, прозу і Спасителя, що загалом є традиційною проблемою перекладу і перекладачів.У результаті слід зазначити, що проблема стратифікації герменевтичного досвіду є фундаментальною для розуміння самої суті герменевтики. Цей досвід не є його окремою формою, у даний час ми можемо говорити про те, що він пронизує всі гуманітарні знання, що дозволяє говорити про формування особливого герменевтичного, культурного, семантичного простору, в якому будь-яка людина має мати сенс, Таке ставлення дозволяє абсолютно по-іншому поглянути на роль і завдання герменевтики на шляху перетворення її на універсальну філософську методологію.