Гнозис і метапізнання - Мурашкін, Михайло (Науково-теоретичний альманах Грані, 2020)
У статті йдеться про гнозис і особливості метапізнання. Спочатку розглядається, як гностики застосовували термін «гнозис», які знання вони отримували при певних переживаннях. У зв’язку з предметом дослідження розкриваються важливі особливості людської психіки. Наприклад, властивість відділяти своє «я» від зовнішнього середовища – немовби бачити себе збоку. Ця властивість розширює можливості людини в її спілкуванні з іншими людьми. Ця розширена можливість очищує саму людину, тому що веде до оволодіння собою. При оволодінні собою можуть переживатися стани особливого характеру. Про це говорили і гностики. У статті йдеться про те, що філософія гнозису оперує вірою в особливий внутрішній світ людини, світ вищий. Але ця вищісь може лише відчуватися, коли людина знаходиться в стані енстазу як компенсаторного трансу. У статті проводяться порівняння гнозису античного світу з сучасними філософськими напрямками. Тут при описах внутрішнього світу людини демонструється божественна трансцендентність. З цього приводу гностики шукали знання про істиний стан духу. Цим пошуком займається і метапізнання. Автор статті вважає за необхідність внести однозначність в те, що таке метапізнання. Людина має здібність усвідомлювати те, що вона думає. Вчені називають це метапізнанням. Метапізнання – це коли людина відчуває світ не через призму своїх думок, а напряму. Це ми можемо бачити і у гностиків при глибокому компенсаторному енстазі, або компенсаторному трансі. Тоді людина стоїть осторонь, тому що в неї руйну-ються всі хибні зв’язки. Гнозис намагається фіксувати знання про всі ці процеси. Метапізнання допомогає встановити певні характеристики компенсаторного трансу, встановити характеристики компенсаторного осяяння. Компенсаторне осяяння може проходити в стані певного виду трансу. Тому стаття намагається розглядати зв’язки компенсаторного трансу і компенсаторного осяяння.