Червоний терор проти меншовицької опозиції на Катеринославщині початку 1920-х років - Іваненко, В. В. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
У статті на прикладі Катеринославщини, як одного з найбільших регіонів України, розглядають-ся витоки, динаміка та деякі місцеві особливості репресивної політики і практики більшовиків щодосвоїх колишніх однопартійців й соратників у боротьбі із царським самодержавством – соціал-демо-кратів (меншовиків) – на початку 1920-х рр. Наголошується, що висвітлення цієї теми дозволяє глибшеі повніше осягнути причинно-наслідкові картини червоного наступу проти опозиціонерів усіх течій тазабарвлень тієї пори як найрадикальнішого й вельми жорстокого інструмента витіснення їх з орбітисуспільно-політичного життя, утвердження більшовицької монополії на державну владу та управлінняв радянській країні. Простежується еволюція тактики більшовиків щодо меншовиків та інших опозицій-них сил з кінця Громадянської війни до початкових кроків у здійсненні нової економічної політики – відобмеженого доступу до участі у виборах рад, профспілковому та кооперативному русі до відкритого те-рору й фізичного знищення соціал-демократичної еліти. На підставі аналітичного осмислення конкрет-ного історичного фактажу зроблено обґрунтований висновок про те, що з придушенням есерівської таменшовицької опозиції РКП(б) позбулася останніх організованих проявів багатопартійності, політичноїконкуренції і зрештою встановила одноосібний політичний режим тоталітарного типу, своє монопольнеправо на формування та здійснення державної політики відповідно до стратегії будівництва «омріяногомайбутнього» – комуністичного суспільства. Реальної альтернативи такому перебігу подій та їх кінце-вому результату тоді апріорі не могло бути й ідеологічно, оскільки йшлося про відкрите протистояннязанадто різних підходів до організації нового суспільного устрою, по суті, двох полярних ідеологічнихконцепцій – диктатури правлячої (державної) партії і революційної демократії.