Упередження як метод контролю Радянського Союзу (приклад з новітньої історії Грузії) - Гунцадзе, Манучар (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
Було написано багато праць про ідеологічні методи радянської політики в грузинській науковій галузіта поза нею, і їх аналіз досить цікавий. Мета цієї статті - обговорити, як історіографія використовуваласядля створення історії, бажаної радянській політиці.Протягом 1918-1921 рр. Відбулося три повстання осетинських більшовиків, але в 1920 р. Булонайважливіше за своїми розмірами та вимогами одне. Вона мала на меті відокремити частину Шида-Картлі регіону Цхінвалі (нині так звану Південну Осетію) від Грузії та перетворити її на частину Росії.У 1990-х роках грузинські вчені мали можливість вільно досліджувати тематику 1918-1921 років. Алеупередженість, яка була створена ще за часів Радянського Союзу, здавалася настільки вірною, що вонабула скопійована в сучасній грузинській історіографії. Імовірно, Радянський Союз використовував для цього Валіко Джуглі, який був однією з значущих діячів партії лідерів і генерала грузинської громадськоїармії і був названий лідером, який затримав повстання 1920 року.У наукових монографіях чи статтях, опублікованих у 1990-х роках, ставлення до Першої ДемократичноїРеспубліки Грузія змінилося. Радянською політикою не було обмежень, і це давало можливість писатитвори без радянської цензури. Ось чому в науковій літературі, опублікованій після здобуття незалежностіГрузії, повстання розглядається не як спроба самовизначення осетинського народу та виправдана вимогатериторіального розподілу, а як акція, натхненна росіянами і спрямована проти грузинська держава.У мене є декілька джерел для вивчення грузинсько-осетинського конфлікту в 1920 році. Перше - цеархівні матеріали (грузинські та російські), друге - спогади лідерів (Джорджі Квінітадзе і Валіко Джуглі).Є також періодичні видання, які є вагомим джерелом для моїх досліджень. Відповідно до цього матеріалуя вивчив це питання ще раз, і картина стала зовсім іншою. Фактично, керівником грузинської військовоїоперації проти повстання був генерал Джорджі Квінітадзе, а не Валіко Югелі. Він був лише лідеромправого флангу.Чому радянський режим зацікавився оголосити Валіко Джугелі керівником грузинської армії? Моявідповідь проста. Як я вже згадував, Валіко Югелі був однією з важливих фігур партії лідера Грузії -соціал-демократів. Показати Валіко Джуглі як керівника грузинської армії та зробити його гнобителем,було б показано таку ж політику і грузинської держави. Звичайно, це допомогло радянській політичнійідеології показати Грузино-Демократичну партію як гнобителя в очах людей. Ця упередженість булапоширена радянською ідеологією дуже легко, оскільки доступ до архівів був обмежений ще за часівРадянського Союзу. Але цей забобон може змінити розуміння реальної історії способами, яким вона можебути використана державою в майбутньому та як вона може бути використана державою з суб'єктивнихпричин.