Сподівання як засіб соціальної ідентичності - Masіuk, Oleh (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
У статті розкриваються основні аспекти формування ідентичності в процесі створення сподівання через темпоральну міграцію самості і різновекторну ідентифікацію. Охарактеризовано темпоральну ідентифікацію як сукупність можливостей усвідомлення самосуб’єктності учасника сподівання в окремі проміжки соціального часу. Автор статті підкреслює важливість спільного майбутнього як складової соціальної ідентичності. Колективна цілісність виходить з наявності домінуючого вектору на перспективу подальшого співіснування.В якості базових складових ідентифікації в сподіванні виступають формування «Я» відносно вікових змін та становлення взаємодії «Я – Інші», що розкривається у комплексі самості, рольової та родової ідентифікації. Окремої уваги заслуговує проблема перенесення ідей Тридентського собору в нерелігійну площину, що передбачає створення «фабрики сподівання» на основі використання взаємодії «ідентичність – інаковість». У процесі аналізу ідентичності виділяється чуттєва та мисленнєва складові сподівання, які виконують роль основи та оціночної модифікації усвідомлення взаємозв’язку «людина – світ майбутнього». Інтелігібельна ідентичність соціальних сподівань задається осмисленими образами майбутнього, навіть за умови використання різного операційного інструменту мисленнєвої активності.Визначено, що носії соціальних сподівань можуть зіткатись з нетотожністю, яка проявляється в апотропії по відношенню до проекції майбутнього, інших проектантів та умов навколишнього суспільного середовища. Подолання бар’єрів апотропії можливе за рахунок перенесення інтенції ідентифікації, що має кристалізувати зміст сподівання для цілісного сприйняття прийдешніх змін та прийняття їх належним чином.