Жіночий та молодіжний рух у соціальній політиці українських партійних радикалів (кінець ХІХ – перша третина ХХ століть) - Begej, I. I. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2017)
У запропонованій статті читацька увага зосереджується на окремих аспектах здійснення політичного впливу у жіночому та молодіжному середовищах першою партією в Україні – Русько-українською радикальною партією (РУРП), а також її правонаступницями: Українською радикальною партією (УРП) й Українською соціалістично-радикальною партією з 1890 до 1939 років. Наголошується, що вже перша програма РУРП виокремлює у важливий чинник партійної роботи встановлення гендерної рівності, яку сповідували засновник партії Іван Франко та Михайло Павлик, виборювали визначні радикалки Наталя Кобринська й Анна Павлик. Постійна підтримка та сприяння радикалів розвою жіночого руху увінчалися створенням Союзу українських працюючих жінок «Жіноча громада» у 1933 році. Досліджено, що з другої половини двадцятих років ХХ ст. радикали, об’єднані з соціалістами, активізували діяльність на створення професійних селянських та робітничих спілок, культурно-освітніх і кооперативних товариств, молодіжних організацій, підпорядкованих своєму впливові. До слова, такі тенденції були притаманні тодішньому лівому руху на всіх частинах українських земель незалежно від їхнього окупаційного підпорядкування. На теренах Галичини й Волині, окупованих Другою Річчю Посполитою, УСРП сформувала Союз української поступової молоді імені М.Драгоманова «Каменярі», який разом з «Жіночою громадою» став основним джерелом кадрового поповнення рядів соціалістів-радикалів.