Хронотопні механізми управління процесами розвитку суспільства - Коrh, O. M.; Reshetnichenko, A. V. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2014)
Поняття «хронотопу» є практично невідомим і в системі управлінської діяльності ніколи не розглядалось. Автори у наведеному дослідженні розкривають природу «хронотопу» як просторово – часовий континуум організації буття. Головне завдання дослідження полягає у розкритті структури, форми та змісту соціальних хронотопів. Завдяки цьому хронотопи стануть здатними якісно підвищити ефективність державного управління і місцевого самоврядування. Наведені матеріали дослідження дозволили авторам виділити п’ять якісно відмінних типів хронотопів, форма та зміст яких визначались відповідним рівнем розвитку суспільства. Так, до вищих типів хронотопів автори віднесли універсумні і топологічні механізми організації простору і часу. Форма, структура і зміст цих хронотопів визначається відповідно ядерними (вищими) та сателітними рівнями розвитку суб’єктів буття. Середній рівень розвитку суб’єктів соціального буття автори розглядають як систему маргінальних процесів регламентації діяльності, що продукує хиткі хронотопи із ситуаційними формами впливу. Виділені авторами «баластні» і «девіантні» рівні розвитку відносяться до нижчих та найнижчих форм регламентації діяльності. Так, баластні структури формують обтяжливі хронотопи з антипатичними формами впливу. Найнижчим же рівням властиві взагалі неприпустимі типи хронотопів з вкрай дегенерованими формами впливу. Одночасно з цим авторам вдалося виділити структурну будову як кожного з типів хронотопів, так і кожного з рівнів розвитку суб’єктів соціуму. Так, наприклад, структуру універсумних хронотопів обумовлюють авангардні, елітарні та перспективні рівні ядерних рівнів розвитку суб’єктів соціуму, які, у свою чергу, продукують транзитивні, креативні та інноваційні типи хронотопів. Що ж стосується девіантних рівнів розвитку, то структура неприпустимих хронотопів розкривається відхиленими, протиправними та аномальними механізмами управління процесами життєдіяльності. На основі ряду особисто проведених теоретико – емпіричних повномасштабних і зондажних експертно – аналітичних досліджень авторам вдалося розкрити механізми квотування кожного з типів хронотопів у загальній моделі рівнів розвитку суб’єктів соціального буття. Виходячи з принципу «золотого перетину», автори вважають, що хиткі хронотопи з ситуаційними силами впливу властиві 68% носіям маргінальних рівнів розвитку суспільства. Що ж стосується вищих та нижчих типів хронотопів, то кожному з них належить до 16% представників ядерних, сателітних, а також баластних і девіантних рівнів розвитку суспільства.