Евристичний потенціал української традиції в ресурсній моделі модернізації практик родинного виховання - Dorozhko, I. I. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2014)
Справжнє родинне виховання є глибоко національним за сутністю, змістом, характером та історичним покликанням. Закономірно, що різні ознаки, якості людей, залежно від їхньої національної приналежності, потрібно виховувати неоднаковими, уніфікованими для багатьох народів, націй, а навпаки, різним змістом, засобами і методами виховної роботи, які виробилися в кожній нації протягом віків і які є складовою та невід`ємною часткою її самобутньої матеріальної і духовної культури. Родинне виховання, що здійснювалось у річищі української традиції характеризується передусім формуванням людських якостей, необхідних для відстоювання свободи, власної гідності, справедливості. Але інструментами для цього проголошуються віра, надія, любов, а також краса як універсальна характеристика українського національного буття. Сімейне виховання є важливим методом духовного оновлення українського суспільства, важливою складовою є емоційна сфера. Це ефективний спосіб формування почуття, особливо любові до рідної землі. Формування патріотизму є спільним завданням політичного та сімейного виховання в момент швидкої глобалізації та інституціоналізації локальних просторів, де мають місце гібридні форми виховання і освітніх практик. Отже, евристичний потенціал української традиції як ресурсу модернізації практик родинного виховання дозволяє більш повно визначити функціональний потенціал родинного виховання у сучасних соціокультурних контекстах.