Теорія «основного міфу», як структурний метод у вивченні давньоруського язичництва та слов’янської міфології - Usenko, O. V. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2016)
У статті розглянуто теорію «основного міфу», що була розроблена у 60-70-ті рр. ХХ ст. радянськими лінгвістами, філологами – В.В. Івановим та В.М.Топоровим, як структурний метод у вивченні давньоруського язичництва та слов’янської міфології. Даний «основний міф» дослідниками було сконструйовано на основі зіставлення ведійського міфу про поєдинок Індри з Врітрою та сюжетів балтійської міфології про Перкунасу і Вельнясе. Змій-демон Вритра авторами ототожнювався із Валою, а далі з Велесом (Волосом). Останній сприймався, як антагоніст Громовержця (Перуна). Автори цієї теорії вважали, що «основний міф» став основою для формування міфологічних систем усіх індоєвропейських народів. Зокрема з’ясовано, що він знайшов своє відображення у східнослов’янських казках про боротьбу богатиря із змієм – автори проводили паралель між Іллею Муромцем, Іллею-пророком і Перуном та між Змієм Гориничем і Велесом-Волосом. Автором статті представлено ситуацію історіографічного дискурсу, що виник на фоні існування теорії «основного міфу», представлено мотивації послідовників даної теорії та її опонентів. Автором оцінено вплив теорії «основного міфу», побудованої на основі структурного методу, на сучасну історіографію давньоруського язичництва та слов’янської міфології. Окремо виділено тенденції сучасної історіографії щодо вивчення даної проблематики.