Дискутивні віхи модерної методології дослідження історичних наук як складної системи принципів наукового пізнання - Приходько, Микола (Науково-теоретичний альманах Грані, 2022)
З'ясовано, що упродовж багатовікового процесу розвитку історичного пізнання існували різні підходи до осмислення подій минулого. Особливість історичної науки в порівнянні з природничими дисциплінами полягає в тому, що конкретні події та явища, які вона вивчає, не піддаються безпосередньому експериментальному дослідженню. Усі форми, в яких дійшли до нас конкретні факти минулого, ми називаємо історичними джерелами. Розглянута проблема історичної події, що перебуває у центрі уваги як істориків, так і філософів. Вважаємо, що в рамках історичної науки історичну подію правомірно визначити як науковий висновок, що фіксує сукупність дій історичних агентів у фіксованій просторово-часовій зоні минулого. Історичний факт розуміється як висновок, що фіксує одиничний результат подібних дій. Досліджено процес верифікації джерел історичного пізнання. Прослідковано особливості розуміння понять історичний факт, вчення про інтерпретацію історичних джерел, умови виникнення інтерпретації. Досліджено методи історичної інтерпретації та вчення про критику історичних джерел. Розглянуто процес проведення досліджень в галузі історії, визначені фази проведення історичної розвідки, виділено структурні елементи. Розглянуто риторичний конструктивізм Х. Уайта, який запропонував критику методології класичного історіописання, релевантної постмодерністським настроям тієї доби. Наголошував на неосяжності відображення об’єктивної реальності в постмодерністському суспільстві. Постмодерністська критика Х. Уайта класичної парадигми наукового мислення базувалася на розуміння того що події, процеси минулого прямо корелюються з сучасним історичним дискурсом, що їх конструює. Розглянуто історичну теорію Ф. Анкерсміта яка є спробою подолання кантіанської епістемології. Філософська рефлексія Ф. Анкерсміта розвивається від дослідження логіки наративної репрезентації минулого до побудови теорії безпосереднього сприйняття історичного досвіду. Розглянуто загальні принципи інтерпретації, які є майже невіддільні від конкретики справжнього тексту, слугуючи головною для джерелознавства метою - кращому розумінню авторського задуму, закладеного його творцем.