Подолання екзистенційних криз на шляху до щастя: метаантропологічний підхід - Сіра, Лариса (Науково-теоретичний альманах Грані, 2022)
У статті досліджуються екзистенційні кризи та їх подолання на шляху до щастя у парадигмі метаантропології. Розглядаються види екзистенційних вимірів як рух від буденного буття людини до граничного та метаграничного буття. Виявлено, що подолання екзистенційних криз є складовою трансформацією свідомості людини, що веде до особистісного та духовного зростання, робиться висновок про важливість їх проходження. У статті описані причини виникнення криз та алгоритми рішень. Виявлена закономірність у подоланні екзистенційних криз для набуття щастя. На основі метаантропологічної парадигми авторами встановлено, що екзистенційні кризи поділяються на три рівні; поверхнева криза для буденних людей зі ″сплячою″ свідомістю, криза на межі, що вимагає високої напруги, та виводить на духовний і особистісний план буття і метаграничний, що веде до усвідомленості, об'єднання, співтворчості та любові. Мета статті полягає у поясненні причин виникнення екзистенційних криз та важливості їх подолання. Встановлено, що щастя безпосередньо залежить від подолання екзистенційних рівнів. Методи. У статті використовується аналіз наукових праць згідно теми; плідною виявилася концепція людської екзистенції С. К’єркеґора, персоналістична методологія М. Бердяєва, методологія гуманістичного психоаналізу Е. Фромма, цікавий оптимістичнй підхід Д. Мерфі, методологічний потенціал філософської антропології як метаантропології Н. Хамітова, за допомогою якої екзистенційні кризи розглядаються в буденному, граничному та метаграничному вимірах буття. В контексті метаантропологічного підходу, плідним став концепт «одномірної людини» Г. Маркузе для осмислення екзистенційних криз та щастя в бутті людини буденного виміру буття, також з'ясовано, що антропологія як метаантропологія в соціогуманітарному знанні розкриває екзистенційні виміри та представляє різні шляхи розвитку. Новизна статті полягає у евристично цінному підході метаантропології, завдяки якому були розглянуті види екзистенційних вимірів як рух від буденного буття людини до граничного та метаграничного буття, з урахуванням трансформації екзистенційних криз. Висновки. Мультиметодологічний підхід дозволяє пояснити залежність екзистенційних рівнів людського буття з екзистенційними кризами, закономірність їх розвитку та шляхи їх подолання. Встановлено, що долаючи екзистенційні кризи, людина має можливість перейти на більш високий, усвідомлений рівень буття та відчути вищий рівень щастя. Завдяки проходженню екзистенційних криз людина має можливість усвідомити себе як особистість та жити у стані співтворчості та любові.