Червоний терор проти меншовицької опозиції на Катеринославщині початку 1920-х років - Іваненко, В. В. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
У статті на прикладі Катеринославщини, як одного з найбільших регіонів України, розглядають- ся витоки, динаміка та деякі місцеві особливості репресивної політики і практики більшовиків щодо своїх колишніх однопартійців й соратників у боротьбі із царським самодержавством – соціал-демо- кратів (меншовиків) – на початку 1920-х рр. Наголошується, що висвітлення цієї теми дозволяє глибше і повніше осягнути причинно-наслідкові картини червоного наступу проти опозиціонерів усіх течій та забарвлень тієї пори як найрадикальнішого й вельми жорстокого інструмента витіснення їх з орбіти суспільно-політичного життя, утвердження більшовицької монополії на державну владу та управління в радянській країні. Простежується еволюція тактики більшовиків щодо меншовиків та інших опозицій- них сил з кінця Громадянської війни до початкових кроків у здійсненні нової економічної політики – від обмеженого доступу до участі у виборах рад, профспілковому та кооперативному русі до відкритого те- рору й фізичного знищення соціал-демократичної еліти. На підставі аналітичного осмислення конкрет- ного історичного фактажу зроблено обґрунтований висновок про те, що з придушенням есерівської та меншовицької опозиції РКП(б) позбулася останніх організованих проявів багатопартійності, політичної конкуренції і зрештою встановила одноосібний політичний режим тоталітарного типу, своє монопольне право на формування та здійснення державної політики відповідно до стратегії будівництва «омріяного майбутнього» – комуністичного суспільства. Реальної альтернативи такому перебігу подій та їх кінце- вому результату тоді апріорі не могло бути й ідеологічно, оскільки йшлося про відкрите протистояння занадто різних підходів до організації нового суспільного устрою, по суті, двох полярних ідеологічних концепцій – диктатури правлячої (державної) партії і революційної демократії.