Упередження як метод контролю Радянського Союзу (приклад з новітньої історії Грузії) - Гунцадзе, Манучар (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
Було написано багато праць про ідеологічні методи радянської політики в грузинській науковій галузі та поза нею, і їх аналіз досить цікавий. Мета цієї статті - обговорити, як історіографія використовувалася для створення історії, бажаної радянській політиці. Протягом 1918-1921 рр. Відбулося три повстання осетинських більшовиків, але в 1920 р. Було найважливіше за своїми розмірами та вимогами одне. Вона мала на меті відокремити частину Шида- Картлі регіону Цхінвалі (нині так звану Південну Осетію) від Грузії та перетворити її на частину Росії. У 1990-х роках грузинські вчені мали можливість вільно досліджувати тематику 1918-1921 років. Але упередженість, яка була створена ще за часів Радянського Союзу, здавалася настільки вірною, що вона була скопійована в сучасній грузинській історіографії. Імовірно, Радянський Союз використовував для цього Валіко Джуглі, який був однією з значущих діячів партії лідерів і генерала грузинської громадської армії і був названий лідером, який затримав повстання 1920 року. У наукових монографіях чи статтях, опублікованих у 1990-х роках, ставлення до Першої Демократичної Республіки Грузія змінилося. Радянською політикою не було обмежень, і це давало можливість писати твори без радянської цензури. Ось чому в науковій літературі, опублікованій після здобуття незалежності Грузії, повстання розглядається не як спроба самовизначення осетинського народу та виправдана вимога територіального розподілу, а як акція, натхненна росіянами і спрямована проти грузинська держава. У мене є декілька джерел для вивчення грузинсько-осетинського конфлікту в 1920 році. Перше - це архівні матеріали (грузинські та російські), друге - спогади лідерів (Джорджі Квінітадзе і Валіко Джуглі). Є також періодичні видання, які є вагомим джерелом для моїх досліджень. Відповідно до цього матеріалу я вивчив це питання ще раз, і картина стала зовсім іншою. Фактично, керівником грузинської військової операції проти повстання був генерал Джорджі Квінітадзе, а не Валіко Югелі. Він був лише лідером правого флангу. Чому радянський режим зацікавився оголосити Валіко Джугелі керівником грузинської армії? Моя відповідь проста. Як я вже згадував, Валіко Югелі був однією з важливих фігур партії лідера Грузії - соціал-демократів. Показати Валіко Джуглі як керівника грузинської армії та зробити його гнобителем, було б показано таку ж політику і грузинської держави. Звичайно, це допомогло радянській політичній ідеології показати Грузино-Демократичну партію як гнобителя в очах людей. Ця упередженість була поширена радянською ідеологією дуже легко, оскільки доступ до архівів був обмежений ще за часів Радянського Союзу. Але цей забобон може змінити розуміння реальної історії способами, яким вона може бути використана державою в майбутньому та як вона може бути використана державою з суб’єктивних причин.