Особливості організаційної культури в громадському секторі українського суспільства в умовах демократичного транзиту: соціологічний аналіз - Кравченко, Н. Ю. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
Організаційна культура інтерпретується як складова соціального управління, базовою, інтегральною характеристикою якої є упорядкована система цінностей, уявлень, переконань і нормативних зразків по- ведінки, що забезпечує оптимальну внутрішню інтеграцію та зовнішню адаптацію організації чи соціаль- ного інституту. Доведено, що громадські, недержавні організації виступають як добровільні об’єднання громадян, спрямовані на досягнення суспільно значимих цілей, реалізацію власних і колективних потреб без отримання прибутку, що вказує на наявність певної організаційної структури. Інституції громадян- ського суспільства в транзитивному суспільстві більш адаптивні до суспільних трансформацій, створю- ючи фундамент формування демократичної системи соціального управління. Виокремлено структурні компоненти організаційної культури громадського сектору суспільства: 1) соцієтальні складові (ідентич- ність, архетипи керівника); 2) ціннісно-нормативні складові (цінності, організаційні цінності і норми); 3) організаційно-управлінські складові організаційної культури (стиль керівництва в організації, структура комунікації, соціально-психологічний клімат). На основі результатів соціологічного опитування вияв- лено структурні і змістовні особливості організаційної культури в громадському секторі українського суспільства в умовах демократичного транзиту: 1) у вимірі соцієтальних складових – домінування со- ціальної ідентичності на фоні підсилення соцієтальної ідентичності, домінування креативного функціо- налу в архетипі керівника; 2) у ціннісно-нормативному вимірі – відносно інтегрована ціннісна система, орієнтація на людський ресурс і якість, морально-психологічна і комунікативна основа соціальних норм; 3) у вимірі організаційно-управлінських відносин – демократичний і ситуативний стиль керівництва, середній рівень відкритості інформаційних потоків, позитивний соціально-психологічний клімат. Визна- чено, що розвиненість громадянського суспільства виступає показником демократичності соціального управління в державі, хоча і має певні відмінності в можливостях виявлення, участі в прийнятті управ- лінських рішень і їх контролю в різних секторах суспільства: державному (особливо в сфері управління), комерційно-приватному.