«Золотий вік святоотцівської писемності»: грекомовний патристичний дискурс IV–VI ст. - Верланов, Д. С. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
Період грекомовної патристики з IV по VI століття – це важливий етап доктринального становлення і укріплення християнської Церкви. На початку IV століття в Римській імперії відбуваються важливі соціально-політичні зміни, що позитивно позначилися на творчій роботі богословської думки. Духовна інтуїція Отців Церкви в пошуках відповідей на актуальні питання свого часу, спираючись на Божествен- не Об’явлення виражене у Священній Традиції й Святому Письмі, побудувала догматичну систему і залишила нам значну богословсько-філософську та морально-аскетичну спадщину. У статті здійснено спробу визначити витоки святоотцівської думки та її головні напрямки. Проаналізовано процес розв’я- зання складних філософсько-теологічних питань, з метою виявити їх гносеологічну складову. З’ясовано, що головною передумовою пізнання, згідно Отцям Церкви, є катарсис – духовне очищен- ня від гріха й пристрастей через дотримання Божих заповідей, аскетичного вдосконалення та самокон- тролю. Джерела знання про Бога існують двох видів: природне (пізнання Бога з навколишнього світу) і надприродне (Божественне Об’явлення). Процес пізнання Бога через Його творіння також відбуваєть- ся двома шляхами: чуттєвим і умоглядним. Чуттєвий дозволяє людині пізнавати Бога з навколишнього світу, проте цей шлях не є досконалим і має свої обмеження. Інша річ – умоглядне пізнання, коли людина умними силами душі занурюється в безтілесне. До цього виду належить самопізнання, тобто споглядан- ня своєї душі, яка створена за образом і подобою Божою. Результатом внутрішнього вдосконалення є здібність розрізняти природу речей, яку святі Отці на- звали «διάκρισις». Цей дар має релігійно-інтуїтивний характер і допомагає людині у самопізнанні, ро- зрізненні добра і зла, а також правильному розумінні Божої волі. Володіючи цим даром, християнин правильно оцінює свої сили і правильно обирає засоби на шляху до спасіння.