Креативний потенціал феномену маргінезу в соціокультурному дискурсі. Методологічні підходи та експлікації - Martynova, S. P. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
Сьогодні українське кризове суспільство орієнтує людину на творчу реалізацію особистості, але в той же час не надає їй конкретних ресурсів для цього. На сучасному етапі розвитку філософії в епоху глобальної соціальної, духовної кризи важливим є становлення нової світоглядної парадигми маргінальної особистості, що вимагає досліджень в царині саме філософії і культурології. Феномен маргінесу є вічно актуальним, бо через маргінальність з’являються нові моделі життя, моральні цінності, різні світогляди. Маргіналізація особистості важлива для будь-якого суспільства на всіх етапах його розвитку та в різних формах його прояву. Зі зростанням масштабів маргінальності в суспільстві поглиблюються соціальні протиріччя, які є основою для розгортання глобальних криз, наслідки яких непередбачувані з точки зору сучасної науки. Мабуть, маргінальність – це умова, яка виробляє зміни у соціальній і культурній сфері. У статті не підкреслюється характер цих змін, але слід враховувати як внутрішні (на рівні основного ядра), так і зовнішні; як позитивні, що сприяють розвитку, так і негативні, що ведуть до руйнування. Акцентується увага на діяльності орієнтованого характеру маргінальності, яка здатна спровокувати зміни та примусити суб’єкт до інновацій. Маргінальність також має певний показовий (орієнтовний) характер. Якщо сутність і збільшення маргінальних утворень у соціокультурному середовищі зафіксовані, ми можемо довести неминучі зміни, прискорення соціальної динаміки. Ось чому маргінальність здатна спровокувати соціокультурні зміни і також являється показником стану соціокультурного середовища.