Пандемія як антисистема: аналіз конститутивних аспектів - Lukanova, V. V. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
Показано, що негативна серединність є тим теоретичним концептом, що складається, з одного боку, з клінічної картини кожного конкретного випадку пандемії, а з іншого – з урахуванням соціокультурних, економічно-географічних та інших конкретних обставин виникнення пандемії. З’ясовано, що випадки негативної серединності можуть бути представлені у горизонті мовних ігор Л. Вітгенштайна. Сутність мозаїчності пандемій через концепцію мовних ігор характеризується певним набором понять, певним набором дій для діагностики та протидії пандемії, певним компендіумом правил, яких необхідно дотримуватись та певною невизначеністю, оскільки заздалегідь невідомо, чим завершитись пандемія. Запропонований семіотичний підхід до дослідження феномену пандемії. Показано, що семіотичний підхід містить, з одного боку, напрацювання медичної семіотики, яка складається із загальної та приватної частин, а з іншого – семіотики як гуманітарного, міждисциплінарного напрямку досліджень. З’ясовано, що семіотична структура пандемії повинна враховувати три рівні, що взаємно передбачають один одного. Показано, що концепт «екстремальна ситуація» має в основі некласичне розуміння ситуації, яка передбачає наявність низки аспектів: проблеми, потрясіння, вибору, граничності, настрою. Доведено, що рисами пандемії як екстремальної ситуації є неочікуваність, небезпечність, надзвичайність, стрес, дезадаптація. Розкриті три шари екстремальної ситуації (емпіричний, формально-психологічний, метапсихологічний або онтологічний, або екзистенціально-аксіологічний). Показано, що антагонізм ентропії та негентропії у межах системи «людство – навколишнє середовище» має обопільний характер та є вкоріненим у фундаментальну бінарну опозицію «порядок / хаос». А в сучасному постнекласичному світі це вимагає пошуку нових діалогів між людством та навколишнім середовищем.