Забобони як містична основа сподівання - Masjuk, O. P. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2019)
У статті розглядається генезис ірраціональних проекцій майбутнього від забобону до симулякру, які наклали унікальний відбиток на містичну основу сподівання. Встановлено, що емоційне враження від зустрічі з імовірним небуттям народжує репетативні практики опрацювання перспективи існування, які вступають у суперечку з домінуючим світоглядом, але поступово інтегруються у нього. Визначено, що забобони і марновірства активно розвиваються навколо трактування життя та смерті. Охарактеризовано взаємодії забобону і табу щодо виокремлення суб’єкта сподівання. При цьому виокремлено походження візіонера як наступника тотем-образу в ірраціональній основі проекції майбутнього. Зазначимо, що упередження виступають як продуктом діяльності тотем-візіонера, так і засобом для його подальшого заміщення у неперсоніфікованому вакуумі прийдешнього існування. Епіцентром існування забобонів є сфера подвійної маргінальності, коли внутрішній вихід на межу можливостей супроводжується складними умовами існування. З’ясовано, що симуляції та симулякри постають самостійними проекціями для регулювання суспільних відносин, які формують гіперреальну перспективу. Особлива увага приділяється впливу науково-практичних забобонів на розвиток перспектив соціального співіснування. Визначено, що стереотип виступає кроком на шляху до побудови універсальної проекції перспективи існування – меллонтипу. Він подається як відбиток майбутнього, який гармонійно вплітається у соціальний простір. Ця колективна проекція прийдешнього пов’язана зі встановленням міри та межі плину особистісного життя, які розвиваються шляхом фракталізації узагальненого бачення перспективи.