Майстерня як форма існування філософії в університеті - Shevtsov, S. V. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2018)
Показано, що ідея філософської майстерні сходить до концепції педагогічної майстерні «Французької групи нової освіти», яка сформулювала її ключові настанови: 1) активна позиція викладача та студента; 2) пріоритет самостійності у здобутті знань; 3) впевненість у таланті кожного учня; 4) використання критичного мислення; 5) інтерсуб’єктивний характер відносин; 6) точність розрахунку психологічних впливів. Надана розмітка філософської майстерні у наступних складових: 1) змістовній; 2) історичній; 3) загально-гуманітарній; 4) методологічній; 5) організаційній; 6) комунікативній; 7) теоретичній. Змістовна складова показана у просторовому, темпоральному, дієвому аспектах. Серединність філософської майстерні у тому, що вона передбачає певний рівень ремісництва (techne) та водночас вихід до творчості (poiesis). В історичній складовій показані умови становлення філософської майстерні у ДНУ імені Олеся Гончара. Загально-гуманітарна складова розкрита як простір розвитку фундаментальних гуманітарних практик: дискурсу, читання, писання. Показано, що методологічна складова передбачає наукову працю у комплементарності класичних, некласичних, постнекласичних методів дослідження. Усвідомлено, що комунікативна складова полягає у зміщенні акцентів із лекційно-семінарської на проблемну. З’ясовано, що комунікативна складова спрямована на утворення творчої атмосфери як показника самоорганізації. Показана спрямованість теоретичної складової на побудову метафізичного знання та її вихід за межі майстерні.