Міські практики (спів)участі (кейс м. Дніпро) - Demicheva, A. V. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2018)
З’ясовано, що партисипативні міські практики є різновидом соціальних практик, що реалізуються у міському просторі та пов’язані з процесом (спів)участі містян як колективно, так і індивідуально у життєдіяльності міста. Встановлено три рівні існування практик (спів)участі: формальний, напівформальний та неформальний. Виявлено, що на формальному рівні реалізації партисипативних практик містяни відтворюють себе як територіальна громада, на напівформальному – як спільнота (community), на неформальному – як співтовариство. Охарактеризовані види практик (спів)участі, на формальному рівні – це міський референдум, загальні збори громадян за місцем проживання, місцеві ініціативи, громадські слухання та ради, органи самоорганізації населення та ін. Відзначено, що, починаючи з 2000-х років, активізується колективні форми участі. До напівформального можна зарахувати бюджети участі, міські партисипативні проекти тощо, до неформального – локальні дії однодумців, які об’єднуються навколо простору. Доведено, що сьогодні інституалізація міських практик участі відбувається як шляхом «знизу», так і «зверху». Основною передумовою появи нових практик виступає неможливість старих (традиційних) в повній мірі задовольнити запити акторів у досягненні певних цілей. Виявлена актуальна та потенційна ступінь участі жителів м. Дніпро у життєдіяльності міста.