Трансцендентальний арґумент Канта проти Декартового проблематичного ідеалізму та його рецепції в аналітичному кантознавстві - Melnyk, V. V. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2018)
У статті йдеться про сучасні інтерпретації одного з найбільш відомих та контроверсійних арґументів в історії філософії, запропонованого І. Кантом у «Критиці чистого розуму» - спростування Декартового проблематичного ідеалізму. Базовим текстом для цих інтерпретацій є розділ зазначеної праці Канта під назвою «Спростування ідеалізму». До розгляду беруться рецепції найбільш авторитетних дослідників Кантової теоретичної філософії у ХХ ст., а саме Г. Елісона, П. Ґаєра, П. Стросона, Б. Страуда, Е. Брюкнера, а також ряд інших представників англо-американської традиції аналітичної філософії. Стаття умовно поділена на дві частини. У першій розглядаються власне інтерпретативні підходи до окремих розділів «Критики чистого розуму»: Спростування ідеалізму, Трансцендентальна дедукція категорій та Паралогізми чистого розуму. Ці підходи характеризуються, з одного боку, текстологічною буквальністю, з іншого – довільністю вибору контекстів для реконструкції Кантової проблематики та арґументації. Основна настанова цих інтерпретативних підходів має психологічний характер в сенсі застосування методу інтроспекції. У другій частині розглянуто рецептивні підходи до Кантового арґументу в Спростуванні ідеалізму. Цей підхід характеризується тим, що його адепти приймають основний Кантовий намір – спростувати слушність арґументів скептика, який піддає сумніву існування об’єктивного світу – і пропонують свої варіанти трансцендентального арґумента. Автор аналізує дві ключові варіації трансцендентального арґумента, запропоновані П. Стросоном та Б. Страудом. Підходам цих авторів властива суголосність магістральній епістемологічній настанові Канта у «Критиці чистого розуму». Однак, відсутність строгої прив’язки до концептуального апарату трансцендентального ідеалізму зводить нанівець спроби цих арґументів досягти поставленої Кантом мети. Автор доходить висновку, що аналітичні інтерпретації трансцендентального арґумента у Спростуванні ідеалізму нездатні оживити весь потенціал Кантового теоретизування внаслідок відсутності комплексного та системного підходу до його реконструкції.