Соціокультурні передумови формування класичної метафізики - Derzhko, I. Z. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2014)
Класична модель філософії сформувалася під впливом тих уявлень про її сутність і завдання, що були закладені ще в античній метафізиці, але які були істотно доповнені цивілізаційними змінами. Соціокультурним тлом розвитку філософії виступили тенденції, які стали виникати в культурі вже пізнього середньовіччя і особливо розквітли в ній у період Нового часу. Важливе значення для розвитку будь-якого духовного явища має середовище, сфера існування. Для метафізики це ідеї гуманізму, які виступають як своєрідний культурний протест проти панування релігії. Результатом цього стає критика середньовічного способу життя й мислення. Обґрунтовується ідея відродження людини на основі духу античності. Відмова від теологічного варіанта філософії середньовічного типу здійснюється як протиставлення вільного філософування, поєднаного з поезією й літературою, університетській догматичній філософії. Відбувається «перевідкриття» Платона, переосмислюються ідеї Арістотеля. Філософи досліджують проблему людських почуттів і взаємин, розглядаючи людину як цілісну істоту, якій властивий розум, котра не може жити поза тілесними бажаннями й афектами. Зміна ціннісних акцентів розбудила активність людської особистості, обумовила перетворення її установок стосовно самої себе й оточуючого світу. Тим самим об’єктивно отримала вираження ідейно-світоглядного втілення потреба цивілізації в людині нового типу – із значно більшою, порівняно із середньовіччям, мірою активності, ініціативи, свободи, розсудливості, відповідальності. Під впливом таких настроїв поступово відбуваються зміни усередині самої релігії. Зусиллями таких мислителів, як Лютер, Кальвін, Мюнцер закладаються ідеї реформації церкви, які виходять далеко за її межі, здобуваючи загальнокультурний характер. Церква починає все більше втрачати контроль над повсякденним існуванням людей. Поступово стверджувалися і все ширше розповсюджувалися норми вільного, розкутого життя; потребам, задоволенням тіла, насолодам «земного» духу відводилася величезна роль. Думка й культура епохи Відродження відображала зміни реального способу життя людей. У цих умовах деякі релігійні інституції в XVІ столітті намагалися оживити й витримати традиційні символи скромного, «чистого», аскетичного життя. Але ці заходи не могли стримати стрімкого процесу переоцінки цінностей.