Стратегія польської політики в прикінцевій фазі Другої світової війни - Shvab, L. P. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2014)
У статті висвітлюються питання формування стратегії польського уряду на еміграції в роки Другої світової війни в час наближення східного фронту до кордонів Польщі. Автор стверджує, що успіхи Червоної Армії змусили Лондонський уряд підняти перед радянським керівництвом питання східного кордону Польщі й леґітимації лондонської влади на визволених територіях. Обидва питання не мали вирішення в дусі традиційної польської політики. Йосип Сталін очікував поступок в питанні східного кордону взамін на лояльність до Лондонського уряду. Проте, польська сторона не визнала доконаних фактів. Посли Станісла Кот, а згодом Тадеуш Ромер вели переговори з беззастережним наполяганням на поверненні західних українських і білоруських земель. Взамін пропонували військову співпрацю з Армією Крайовою, яку вважали достатньо міцною силою для диверсійних акцій. Після перемоги в Сталінградській битві й резонансу, який вона викликала у світі, Сталін відмовився від такої співпраці, вважаючи поляків заслабким партнером. Сталін продовжував ескалацію стосунків, свідомо довівши її до припинення дипломатичних відносин, категорично відмовив продовжувати дискусію щодо кордонів і перевів дискусію про легітимацію автентичної влади в Польщі в «ліве русло».