Соціокультурний вимір бідності в умовах кризового суспільства - Rymar, J. S. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2016)
В даній публікації автором надається теоретичне обгрунтування пізнавального потенціалу дослідницької стратегії, згідно основними методологічними принципами якої бідність пропонується інтерпретувати як соціальне явище з урахуванням зв’язків із цілим комплексом різноманітних компонентів інституціонального простору соціуму, а також тієї соціокультурної реальності, в межах якої здійснює власну життєдіяльність індивід. Практично це визначатиме для дослідника той факт, що бідність не може і не повинна сприйматись лише як результат структурних змін, у результаті яких та чи інша соціальна група стає бідною. Автором визначено, що механізми відтворення бідності в межах структурного та інституціонального вимірів функціонування соціуму виводять дослідницькі акценти із поставленої проблематики на рівень соціокультурного аналізу суб’єктів бідності, тим самим наполягаючи на комплексності і методологічному синтезі дослідницьких стратегій, що є окресленими у сучасній соціологічній науці. У межах даної статті робиться спроба вирішення методологічних проблем, пов’язаних із субкультурним виміром бідності, який характеризується специфічною системою ціннісних орієнтацій та соціальних установок, акцептованими в середовищі бідних у меншій або більшій мірі інтенсивності. Більше того, проаналізовано диверсифіковані підходи до дослідження субкультури бідності. Також розглядається фактор культурного ресурсу, що, набуваючи статусу капіталу, здатен трансформуватись у важливий чинник впливу з одного боку на відтворення бідності, що має суттєве відношення до групи так званих «нових бідних», або ж навпаки – бути тією особливою характеристикою, що надаватиме потенціал до швидкого подолання бідності за сприятливих зовнішніх, інституціональних умов.