Поняття кордонів феномена приватності - Andrievska, Ju. D. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2014)
У представленій автором статті розглядається поняття кордону як лінії, що проходить між феноменами приватності та публічності. Під публічним мається на увазі те, що завжди присутнє та доступне зору, циркулює без обмежень у соціальному дискурсі, є сферою зіткнення думок, масової комунікації та політичної активності, включає певне розмаїття людей і не обмежується колом родичів та близьких знайомих. Приватне, в свою чергу, застосовується для вираження права людини на автономію в особистому житті, права на захист втручання сторонніх осіб. Це життєвий простір особистості, який вона структурує і заповнює власними формами та проявами життєдіяльності, орієнтуючись на власні інтереси та потреби. Це поняття тісно пов’язане з приватним володінням, господарюванням, індивідуальними чи груповими відносинами, із самореалізацією та саморозвитком, особистими інтересами. Поняття кордону, яке проходить між приватним та публічним, вказує на лінію, що позначає різницю в стосунках елементів однієї сфери між собою та елементів цієї сфери з іншою. В статті аналізуються різні види кордонів приватного та публічного. Виділяються матеріальні та символічні кордони. Під матеріальними кордонами розуміють такі, які доступні сенсорному сприйняттю та існують фізично для охорони приватного простору – огорожі, стіни, штори, двері. Інший тип кордонів – символічні, що конструюються соціально як межі, що в деяких випадках повторюють матеріальні обмеження, але в більшості ситуацій взаємодії – заміняють їх. Символічні кордони можуть мати всезагальний характер, втілюючись у норми та правила поведінки. Їх недотримання викликає санкції різного характеру з боку інших членів суспільства або відповідних владних органів. Інший тип кордонів приватного – ті, що встановлюються самим суб’єктом. Якщо надособистісні кордони оформилися, бо їх потребувала більшість, то особистісні створюються за волею суб’єктів і можуть перетинатися в ході спільної взаємодії. Ці кордони мають ситуативно змінюваний та договірний характер, виступаючи шляхом для перетину всезагальних меж з метою адаптації норм до комунікативних ситуацій.