Дослідження кризи наднаціональності Європейського Союзу в рамках політико-інституційної парадигми - Bashtannyk, O. V. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2014)
Розглянуто вплив реалізації інтеграційної політики та програм зовнішньополітичного співробітництва Європейського Союзу (ЄС) на сутність структурної взаємодії країнчленів Спільноти та партнерів співпраці. Це дозволило визначити проект політичної «ініціативи» в якості практичного прояву «тривекторної» моделі сучасної стратегії інтеграційного «залучення» до ЄС. Її метою є переконання до необхідності співпраці головною державоюініціатором певної групи країн, що об’єднані в основному за географічним чинником, але ймовірно мають схожі політикоекономічні та соціальнокультурні характеристики укладу суспільного життя. Обґрунтовано припущення, що саме неспівмірні параметри регуляції господарювання та досить глибокі соціальнокультурні відмінності в суспільній політиці країнучасниць та ініціаторів співробітництва за часів економічної кризи призвели до підриву інституціонального каркасу наднаціональної організації. Отже, безпосередньо логікою реалізації інтеграційної політики зумовлений відкладений прояв протиріч, які не були вирішені на самому початку розвитку цього грандіозного інтегруючого проекту. Встановлено, що аналіз вказаної проблеми є можливим через застосування методологічного інструментарію історичного інституціоналізму в межах політикоінституційної парадигми політичної науки. За подібного типу розгляду є всі підстави для проводення якісних досліджень та визначення перспектив розвитку політичної складової природи комплексного феномена європейської інтеграції. Економічна криза стала викликом для тих об’єднуючих міжнародних інститутів, які визначалися в якості «постнаціональних політій» та чиї інституційні рамки, здавалося, будуть непорушними. Це вкотре доводить, що неможливо вольовим чином відмінити вплив історичних закономірностей загалом та залежності від обраного шляху зокрема.