Співвідношення між модернізаційними та контрмодернізаційними складниками ісламу: до постановки проблеми - Medviedieva, Y. Y. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2016)
Статтю присвячено проблемі співвідношення модернізаційних і контрмодернізаційних складників в ісламі. Авторкою констатовано, що особливістю ісламу було і залишається злиття духовної і світської влади, ієрократії і політичної адміністрації. В жодній з ісламських держав не існувало організованої церкви, яка була б інституційно-відокремленою від держави. На практиці це призводить до злиття інтересів мусульманського духовенства з політикою адміністративного керівництва країни. «Мезальянс» між ними є, скоріше, малоймовірною вигадкою, ніж соціально-практичним повсякденням. В мусульманському світі також ніколи не існувало церкви, яка за рівнем корпоратизованості священства уподібнювалася б католицькій або православній церквам, відстоюючи релігійно-церковні інтереси кліру, який був би відмежованим від простих вірян. На відміну від християнства, іслам формувався в умовах примітивного суспільства, якому був і є притаманним релігійно-політичний холізм в аспекті переплетення політичного та релігійного лідерства, емірату та халіфату із харизматичним вождизмом. Зазначені обставини утруднюють однобічну рецепцію цінностей західної культури і створює передумови для пристосування секулярних інституцій економіки, освіти, медицини і т.п. до триєдності «релігія-політика-громада».