Дидактика сучасної вищої школи: «педагогічна пластика» викладача - Єфименко, Микола; Мога, Микола (Науково-теоретичний альманах Грані, 2026)
У статті вперше стосовно вищої школи представлено таке поняття, як «педагогічна пластика», яке об’єднує у своїй основі два попередні традиційні поняття – педагогічна діяльність і педагогічна культура викладача вищої школи. На думку авторів, саме педагогічна пластика в сучасних умовах існування світу й специфічних комунікацій між учасниками освітнього процесу є головним показником професійної діяльності викладача вищої школи. Автори розглядають цю актуальну проблематику в дуальному ракурсі, визначаючи два протилежні стани в кожній педагогічній ситуації й шукаючи оптимальні шляхи для вирішення чинних природних і штучних розбіжностей. У статті порушується питання умовного третього стану, філософської й методичної «золотої середини», на яку треба завжди спрямовувати свої педагогічні дії. На думку авторів статті, крайнощі не віддзеркалюють істини: вони вважають, що поліпшення педагогічної діяльності слід шукати в компромісних, гармонійних станах, які центрують у собі стани двох протилежних полюсів, педагогічних позицій. За основу інноваційного дидактичного підходу автори статті беруть традиційну тріаду існування матерії – простір, час і енергію. Простір-час – це фундаментальна структура, якою можна схарактеризувати, де і коли відбувається подія (у нашому випадку педагогічний процес). А енергія – це те, що постійно рухається та змінюється в середині цієї умовної структури. Наведеною тріадою можна управляти, варіюючи показники її трьох складників. На думку дослідників, у сучасних умовах життя інформація стала відігравати свою потужну особливу роль в усіх соціальних процесах. Інформативна змістовність існування тріади «простір-час-енергія» може змінювати педагогічну ситуацію та її результативність у необхідному цільовому напрямку. Таким чином, традиційна тріада переростає в контексті цього дослідження в умовну дидактичну тетраду (простір-час-енергія-інформаційний зміст). У статті в загальному плані визначено основні шляхи використання цих чотирьох складників освітнього процесу в контексті удосконалення педагогічної діяльності та культури викладача вищої школи.