Конфесійні аспекти зовнішньополітичної стратегії Російської імперії другої половини XVIII століття - Шеретюк, Валерій; Пальчевський, Руслан; Карпухіна, Тетяна (Науково-теоретичний альманах Грані, 2024)
Актуальність. Фактор переплетіння питань політичних та релігійних виходить за рамки окремих історичних періодів чи історії окремих держав. Так, з початку підпорядкування України Московській державі другої половини ХVІІ ст. конфесійне питання стало одним з головних факторів вкорінення окупаційної влади. Активне просування російських наративів через московську церкву в Україні стало одним із факторів, який призвів до війни 2014 р. Мета статті полягає у з’ясуванні дійсних причин активізації Російською імперією у 1762-1764 роках питання захисту прав православної церкви в Правобережній Україні у політичних відносинах з Річчю Посполитою. Результати полягають у виявленні елементів маніпуляції Російською імперією так званим «питанням дисидентів» (захист прав та привілеїв православної церкви в Речі Посполитій) у політичних відносинах з королівським двором з метою політичного впливу, тиску, можливості тактичного загострення двосторонніх відносин та прикриття перед Європою реалізації свого плану політичного підпорядкування Польщі. Висновки. Російський уряд, розглядаючи сейми 1764 р. як сприятливий період для підпорядкування Речі Посполитої своєму політичному контролю, використовував «питання дисидентів» як привід для втручання у внутрішні справи Польщі, засіб претензійності та психологічного тиску на польське керівництво. Акцентування уваги на конфесійному питанні, як головному предметі російсько-польських суперечностей в умовах краху політичних планів Росії на коронаційному сеймі, дозволяло Петербургу зберегти за собою право на подальше втручання у внутрішні справи Речі Посполитої під зручним приводом захисту єдиновірців. Така політика імперії призвела до загострення міжконфесійних відносин в Правобережній Україні.