Нацистська кампанія вербування й депортації населення в дистрикті Галичина (1941–1944) - Афтанас, Андрій (Науково-теоретичний альманах Грані, 2023)
Мета статті – розкрити особливості проведення кампанії вербування й трудової мобілізації населення на теренах дистрикту Галичина, з’ясувати роль Українського Центрального Комітету в питанні опіки над депортованими до Німеччини. Актуальність дослідження зумовлюється російсько-українською війною та окупаційною політикою, яку держава-агресор проводить на підконтрольній їй території, зокрема реалізація кампанії депортації населення. З огляду на те, що востаннє подібні за масштабом акції здійснювались в роки Другої світової війни, заслуговує на увагу висвітлення процесів примусового вивезення українців із дистрикту Галичина на працю до Німеччини. Результати дослідження полягають в тому, що на основі архівних документів, спогадів, матеріалів преси простежено особливості реалізації нацистської політики депортації населення з дистрикту Галичина в Німеччину. Встановлено, що у рамках згаданих акцій окупаційна адміністрація спиралася на широку інституційну мережу Урядів праці, які функціонували в кожному окрузі й займались пошуком робочої сили. З’ясовано, що важливе місце у цьому процесі займала діяльність Інформаційного бюро, головним завданням якого було рекрутування висококваліфікованих спеціалістів. Проаналізовано роль Українського Центрального Комітету та українських організацій, що діяли в Німеччині, у питанні надання підтримки депортованим. Висновки. Населення галицького дистрикту активно залучалось до примусової трудової мобілізації на користь Німеччини. Вагому роль у кампанії вербування робочої сили відіграли цивільні окупаційні органи влади, Інформаційне бюро. Практичну допомогу рекрутованим і депортованим робітниками надавали легальні організації, які діяли як у дистрикті (Український Центральний Комітет), так і безпосередньо на теренах Німеччини (Українська установа довір’я).