Концепція елементарної реальності на горизонті єдності наукового пізнання - Афандієв, Фікрат; Ісмайлов, Надір; Ісламов, Іслам; Юсіфова, Гульнаре (Науково-теоретичний альманах Грані, 2023)
Наука на сучасному етапі свого розвитку характеризується низкою особливостей. І хоча різні автори по-різному формулюють перелік цих ознак, тим не менше майже всі, так чи інакше, сходяться на думці, що однією з цих ознак, серед інших, є перехід сучасного наукового знання до пізнання складно організованих об'єктів, що розвиваються. Ця, можна сказати, фундаментальна особливість, у свою чергу, знаходить своє вираження в тому, що зазвичай називають «кризою» поняття елементарності. Термін «криза» ми взяли в лапки, тому що насправді мова йде про кризу або крах колишніх метафізичних або механістичних концепцій елементарності, які вірою і правдою служили природознавству принаймні з часів І. Ньютона. Крім того, ця «криза» має понад півстолітню історію. З певною часткою умовності його можна віднести до початку 30-х років нашого століття, коли Дірак розвинув релятивістську теорію електрона і на її основі теоретично передбачив існування «антиелектрона» - позитрона, який незабаром був експериментально відкритий Андерсоном. З цього приводу В. Гейзенберг зазначав, що одним із найбільш сенсаційних наслідків відкриття Дірака (мається на увазі теоретичне передбачення Діраком існування позитрона) став, таким чином, повний крах старої концепції елементарної частинки – частинка виявилася вже не елементарною. В даний час не існує більш-менш однозначного та загальноприйнятого визначення поняття «науковий погляд на світ», а також його співвідношення з такими більш спеціальними поняттями, як, наприклад, «фізичний погляд на світ». Проте можна констатувати, що науковий погляд на світ є певною формою систематизації знань у специфічній формі, що відображає дійсність на конкретному історичному матеріалі наукового знання. Фундаментальний зв'язок між «науковим поглядом на світ» і елементарними об'єктами теорій свідчить про те, що елементарні об'єкти є вихідними образами теорії для побудови теоретичних моделей усіх явищ у досліджуваній області. Таке методологічне значення, як образи сутностей основи дійсності, також виступає основою програми всієї пізнавальної діяльності, виступаючи функцією стратегії пізнавальної теоретичної та практичної діяльності. Ця стаття намагається показати методологічне значення цього факту.