Трансформація антропологічних вимірів культури Японії під впливом дзен-буддизму в епохи Камакура, Муроматі і Мамояма - Мелещук, Анатолій (Науково-теоретичний альманах Грані, 2022)
Актуальність звернення до антропології японської культури пояснюється кризою західної моделі побудови стратегії співіснування людини і природи. Технічний прогрес у поєднанні з переважанням утилітарних, прагматичних інтенцій західної антропологічної моделі призвели до популяризації стратегії споживання як мірила самореалізації. Виходом з цієї кризи може бути залучення досвіду японської культури, в рамках якої вдалося вибудувати гармонічну модель співіснування людини і природи. Наша гіпотеза полягає в тому, що це стало можливим завдяки трансформаціям антропологічних вимірів японської культури під впливом дзен-буддизму. Метою дослідження є формування антропології японської культури протягом епох Камакура, Муроматі і Едо, зміни естетичних принципів і морально-етичних цінностей, що втілилися у образі досконалої особистості. Результати. На основі класичних робіт Д. Судзукі, А. Уотса і сучасних досліджень, було проаналізовано динаміку проникнення концептів і цінностей дзен-буддизму у японську культуру протягом епох Камакура, Муроматі і Мамояма. Встановлено, що зміни у антропології японської культури почалися через переосмислення дуалізму добра і зла і техніки виконання у воїнських мистецтвах, що призвело до подолання опозиції суб’єкта і об’єкта, спрямованості на гармонізацію людини і світу. Показано, що зміни морально-етичних і діяльнісних аспектів антропологічної моделі японської культури епохи Камакура, перейшли в естетичні, формальні трансформації. Їх вираженням стали принципи сабі (прагнення до простоти і природності), вабі (лаконічність, аскетизм і стриманість) і юген (прихованість і самозаглибленість). Висновки. Таким чином, в епохи Муроматі і Мамояма вплив дзен-буддизму шириться далі воїнських мистецтв і ідеології самураїв (бушідо), носіями нової естетики стали дзен-буддистські монахи, як уособлення ідеалу особистості. Ключовими рисами ідеальної особистості стають простота побуту, природність, скромність, лаконічність в діях і висловлюваннях, самотність, відлюдність, самопізнання і кропітке самовдосконалення у обраному ремеслі.