Теорія практик за версією Теодора Шацкі - Skokova, L. G. (Науково-теоретичний альманах Грані, 2018)
Стаття присвячена розгляду особливостей концептуального словника теорії практик за версією Т. Шацкі. Показано, що практико-теоретичні підходи відрізняються від онтологічного індивідуалізму, для якого соціальні явища є констеляціями індивідуальних дій. Практики трактуються як організовані діяльності множини людей (а не діяльність окремих індивідів); людські дії, думки, мотиви, ідентичності формуються під впливом задіяності у практики і розглядати їх потрібно у поєднанні із контекстом відповідних практик. Акцентується важливість практичного знання, тілесності, матеріальності. Проаналізовано визначення концепту «практика» як відкритої, дисперсної просторово-часової сполуки діянь і висловлювань, розрізнення дисперсних та інтегративних практик, поняття «організатори практики» (практичне розуміння, правила, телеоафективні структури, генералізоване розуміння). Матеріальні компоненти, зовнішній контекст практики пояснюється терміном «пучок практика-аранжування». Механізмами, які пов’язують і утримують разом практики-аранжування, є декілька типів відносин: причинність, префігурація, конституювання, інтенціональність, інтелігібельність. Чим вищою є концентрованість, переплетеність цих відносин, тим пучки практик-аранжувань є стабільнішими. Підкреслюється, що переорієнтація аналізу з рівня індивіда, тобто розміщення мотивацій, цінностей, емоцій в індивідуальній свідомості, на рівень практики відкриває нові шляхи для вивчення культурних практик, а також для пошуку оптимальних способів їх виконання, здійснення. Показано, що практико-теоретичні концептуалізації Шацкі можуть бути застосованими для соціологічного вивчення культурних практик у широкому сенсі – як членства у певній культурі, так і для прикладного аналізу практик у конкретних полях культури (мистецтво, література, медіа, дозвілля тощо).